Ти високо
В думках також
Летиш і ти й твоя душа
Бо насправдi ти
Це мрія твоя
Може, ти і малий Не високий такий
Та назвуть тебе велетнем всі
Бо насправдi ти - це мрії твої
Я знаю, що я...
Вибачте!
Вибачте, будь ласка.
Ми не цю казку розповідаємо.
Ні. Ми розповідаємо про кролика Петрика.
Саме він герой нашої казки.
Молодий кролик у синьому пальті та без штанів.
К Р О Л И К П Е Т Р И К
Гей! Ганяйся за кимось твого розмiру.
Із задоволенням.
Я не мав на увазі себе.
Ти знову збираєшся до його саду?
Знаєш, є безпечнішi способи знайти їжу!
Так, але вони не такі веселі.
Що я тобі казав про сад Григора?
Принести тобі цвітної капусти?
Молодець. Уперед.
Гаразд, скажи щось, Веню Вуханю.
Він постриг половину газону,
може, нам вистачить часу.
Дивися на нього.
Чисте зло.
Злиться, навіть коли стриже траву.
Я тут подумав.
Може, не пiдемо туди,
бо останнього разу тебе мало не схопили.
Ти такий милий.
Так би тебе з'їв.
Саме це він і хоче зробити.
Вище.
Чому ти завжди нагорі?
Бо я старша.
Ми трійнята!
Усе одно я старша.
На 16 секунд.
Коли ти востаннє причісувала хвіст?
Гаразд, вiдпочинок закiнчено. Ходімо.
- Так. - Я швидше.
Ні, я швидше.
Так нечесно.
Дивіться,
ми це все зараз вкрадемо.
Вибачте. Не знаю, чому я не в формi.
Я їм лише салат.
Це через заправку. Замовляй її окремо.
Або лише трохи лимонного соку.
Повір, це змінить твоє життя.
Гаразд. Ви знаєте, що ми зараз робитимемо.
Скажу вам чесно,
це ризиковано, нерозумно й навіть небезпечно.
Але нам це вдасться,
бо кожен робитиме те,
що вмiє найкраще.
На вартi. На варті. На варті.
Герой.
Ну ж бо, до роботи.
Я з тобою.
- Нізащо. - Чому?
Боїшся, що моя нога потрапить у пастку,
менi доведеться її вiдгризти, ти називатимеш мене Кривою
усю решту мого життя, i в мене буде жахливий шрам,
але справжні шрами будуть в душі?
Вибач, що змусила тебе це слухати.
Нiчого. Ми родина. Тут можна говорити все, що хочеш.
Гаразд, станьте в коло.
- Усі готові? - Так.
- Звісно. - Завжди.
- Гадаю. - Люблю свою родину.
Тепер зробімо це.
Буде весело.
Салат, редис, радікіо.
Я тобi скажу, що тут «радікіо».
У цього чоловіка так легко красти овочі.
Бо «радікіо» звучить як «радісно».
Не пояснюй жарт.
- Ляпо! - Так!
Тяпо!
Пушинко!
Усе гаразд!
Помідорка, томат.
Картопля, батат.
Ніхто не каже «батат», ви це помітили?
Годі придурюватися.
Я можу придурюватися скільки завгодно.
Вiн не чує нас через газоно...
Косарку.
Кролі.
Ні, стій.
- Йди. - Тікай.
Забирайся звідси.
Петрику, ні.
- Я засуну це сюди. - Не роби цього.
- Гадаєте, це погана ідея? - Так, це погана ідея.
Не можу розiбрати. Так чи ні?
Точно ні.
Я не бачу твоїх губ з того боку паркану.
Ні.
- Здається, ти сказав «так». - Нi.
- Мабуть, це «так». - Ні, Петрику.
- Що? - О боже.
О ні.
Ні.
Петрику. Ні!
Забирайся звідси.
Кролю, я зроблю з тебе пиріг.
Зніми пальто.
Так само, як із твого батька.
Доброго ранку, пане Григір.
А, це ти.
Який чудовий день, правда?
Віддай менi цього кроля.
У вас щось у...
Усе гаразд.
З вами все гаразд?
Він пiдморгнув?
Я навiть не знав, що ми вміємо це робити.
Ви гарно виглядаєте.
І вену у вас на голові не дуже видно.
Ви медитували?
Це мій сад.
Я це їм передам.
Це його сад.
Ось так.
Здається, ми одне одного зрозуміли.
І тепер кролi забудуть
про свій інстинкт годуватися.
Наступний раз стане для них останнім.
Це я їм теж передам.
Ходімо, любі.
Це Беата.
Сусідка пана Григора та кролiв.
Здогадайтеся, кого вона більше любить?
Заходьте. Сюди. Я зараз вам дам води.
Припиніть туди ходити.
Цього разу вас мало не впiймали.
Ходи сюди, маленький.
Треба тебе витерти.
Вона художниця.
Переїхала в село, щоб малювати.
Не засмучуйтесь, якщо ви не розумієте її картини, як кролі,
або навіть не знаєте, з якого боку на них дивитися.
Вони жахливі, і вона це знає.
Для розваги вона малює портрети місцевих жителів.
Гарні.
Але вони постiйно нагадують,
що пережили Петрик з родиною.
Обіцяю, я завжди буду з вами.
І вона була з ними,
відтодi як померла їхня мати.
Дощ скінчився.
Шкода татового пальта.
Шкода, що ти загубив татове пальто.
Я щойно це сказала.
Так, але коли це каже старша,
цi слова значать більше.
Це лише пальто.
Тато з мамою досі тут.
І тут. І тут. І тут.
А з тобою менше, бо ти лише кузен.
Ти лише племінник дружини.
Я нічого не заперечую, я лише...
Я хочу бути точним.
Гаразд, тільки пообіцяйте мені не лазити до саду.
Я його забрав, тату.
Попався, кролю.
Я знав, що ти прийдеш.
І жінки тут немає, вона тебе не захистить.
Я сьогодні хочу пирога.
Пирога із кролем.
Що?
Він...
Дуже переконливо.
Це значить, що... Що я...
Що я...
Що менi це вдалося.
- Що? - Мені це вдалося.
Я позбувся його. Хто хоче їсти? Налітайте.
Ти ходив до його саду?
Нi. Я ходив до нашого саду.
Без вартових?
Так можна загинути.
Саме це й сталося.
Григір помер?
Тепер вiн у кращому світi.
- Справді? - Так.
Вантажівка з морозивом та блискучими вогнями.
Насправдi Петрик не був винний
у тому, що серце старого зупинилося.
Це сталося через 78 років
поганих звичок.
ПАНІ ГРИГІР ПАН ГРИГІР
- Ого. - Це ж треба.
Гаразд, тепер це наша земля,
тож не треба шаленіти.
Ми маємо її обробляти, пiдтримувати,
готуватися до майбутнього.
Із правами приходить відповідальність...
Вибачте. Мені майже вдалося сказати це із серйозним обличчям.
Розважайтеся.
Зачекайте на мене! Я не створена для того, щоб бiгати!
Вибачте.
Пригощайтеся. Спробуйте томати.
Подивіться на цього велетня.
Стривай, ти не... Це не ти намагався мене з'їсти?
Покажи зуби. Зроби отак...
Це був ти! Я так і знав.
Як справи? Радий тебе бачити.
Гей, маленький кролю.
Бачу, ти відвоював свою землю.
Вітайте блудного сина.
- Це дрібниці. - Ні, це не дрібниці.
Ти переміг Григора.
Ну, якщо «переміг» - це значить, що я йому сказав:
«З мене годі твоєї тиранії».
А він відповів: «Я зроблю з тебе пиріг».
І я сказав: «Ні, сер. Це я з вас зроблю пиріг».
Це не так, але дякую за вечірку.
Поросятко їло селеру?
Погано не знати, хто ти такий
і де твоє місце.
Хочеш?
Візьму один.
Дякую, Борю. Ти хороший.
Гей! У саді є дім, де можна жити безкоштовно!
Саме так!
Пан Григiр бiльше нас не мучитиме!
- Ні! - Ні!
«ГАРРОДС», ЛОНДОН
Знайомтеся із Томасом Григором.
Або, як його називають у магазинi, де він працює,
паном Григором.
Зараз він найщасливіший.
Він готує солдат до битви.
Ті, хто кажуть, що неможливо все контролювати,
не знайомі з паном Григором.
72,043 градусів.
Кут під яким запустили «Аполлон-13».
Знаю, Карлосе, ти вважаєш мене божевiльним.
Але маленька дівчинка, яка хоче бути астронавтом,
знатиме це, а ти розiб'єш її мрії.
Це жах.
Треба пiдкинути та розім'яти, пiдкинути та розім'яти.
Справа у дрiбницях.
Ви маєте не боятися займатися цим.
Наші туалети повинні бути чистішими за питний фонтанчик.
Пане Григір.
Вас викликає генеральний директор.
Ось воно. Моє підвищення.
Казали, що це може бути цього тижня.
Як я виглядаю?
Як людина, що збирається пити з трубочки з туалету?
Чудово.
У мене погані новини, Томасе.
- Нi. - Помер ваш двоюрідний дідусь.
Я щойно дізналася.
Мені дуже шкода.
Я навіть не знав, що у мене є двоюрiдний дідусь.
А як щодо підвищення?
- Вибачте? - Помічник генерального директора.
Посада, якої я добивався останні десять років.
Розумію, у вас шок. Коли в людини горе...
Немає ніякого горя. Я просто хочу знати.
Я отримаю пiдвищення чи ні?
- Ні. Цю посаду отримав Беннермен. - Беннермен?
Але ж він імбецил. Навiть гiрше.
Найджела Беннермена
навіть імбецилом з повним правом назвати не можна.
Але вiн племінник генерального директора.
Отже, ви підвищуєте абсолютно некваліфікованого недоумка
на дуже важливу посаду лише на основi кумівства?
Це Велика Британiя.
У нас це практично закрiплено в законодавстві.
Гадаєте, мені приємно забувати про нашого найкращого робітника?
Тодi не забувайте мене.
Зараз не час думати про роботу, Томасе.
Візьмiть відпустку.
Скільки треба.
Ні, мені не потрібна відпустка! Вибачте.
Не потрібна... Вибачте.
Мені потрібна ця посада, ось у чому рiч,
і я її заслуговую.
Дайте мені цю посаду, Джун, і я нiкому не розповім.
Будь ласка.
Дайте менi цю посаду.
Мені шкода.
- Мені шкода, сер. - Усе горазд.
- Мені шкода, сер. - Може, наступного разу.
Як справи, пане Г...
Беннермене.
Вiтаю.
Я цього навіть не хотів.
Минулої ночi я був на Ібіці.
Корона важка, так?
Я зроблю перерву. Буду в моєму великому кабінеті.
Ходи сюди!
Я тобі все життя вiддав!
Я тобі віддав усе!
Чому ти до мене ставишся...
Мені шкода.
Може, це й на краще.
Займіться чимось іншим. Знайдіть собі хобі.
Покопирсайтеся в землi.
Ви кажете те ж саме, що й кожен мій роботодавець, член родини,
друг та знайомий.
Я заберу ваш значок, Томасе.
Ні, не...
Ласкаво просимо до «Гарродса».
Сподіваюся, вам сподобається пити брудну воду з туалетiв.
Може, поживiть трохи у селi?
Це заспокоює.
Розслаблює!
Так!
Сто вісімдесят.
Бій!
Так!
Гола миля!
Починаймо вечірку.
- Закуски? - Візьму одну.
Нi, хітч-кік, потім буголу.
А коли я стану хореографом?
Коли станеш найстаршою.
Я цього не дочекаюся.
Ходімо вiзьмемо маму з татом.
Куди ти хочеш її повісити, Петрику?
Куди завгодно.
Може... Може, трохи вище?
Трохи... Нi, це занадто. Трохи нижче.
Наліво. Ні, направо.
Більше. Надто високо. Нижче.
Направо. Нагору.
Нижче. Униз.
Направо.
Нижче.
Вище. На середину. Наліво.
Направо. Нижче. Вище.
Направо від вас. Налiво від мене.
Вниз від вас. Нагору від мене.
Наліво. Направо.
Чудово.
Його більше немає.
Шкода, що ви не можете порадіти з цього приводу.
Я більше нікому це не вiддам.
Томас Григір?
Підпишiть тут, будь ласка.
З Віндермiра? Гарне мiсце.
Я не знаю нікого з Віндермiра.
Це з незатребуваної власностi.
Зазвичай це означає, що ви щось успадкували.
Він справді дещо успадкував.
Від двоюрідного дідуся, про якого не знав.
Виявляється, проблеми зі спілкуванням - це спадкове.
Вiндермір? Це ж селище.
Це модне селище.
Будинки там коштують купу грошей.
І цього вистачить, щоб купити власну крамницю іграшок?
Гадаю, що так.
І заповнити її найкращим товаром?
Має вистачити.
А також на броньовані вітрини
та прикраси до Різдва?
Цього я точно не знаю, сер.
Можна я відповім вам завтра?
Бiлети туди й назад до Віндермiра.
- Тримайте. - Дякую.
Добрий вечiр. Ви знаєте це місце?
- Помістя Григора? - Так.
- Ви там зупинилися? - Це тимчасово.
Я хочу оцінити стан помістя
перед тим, як виставити його на продаж.
Але ви хочете, щоб я вас туди пiдвезла?
Так.
- То сiдайте. - Дякую.
Гадаю, вам сподобається жити тут.
Будь ласка, не розмовляйте зі мною.
- Дай менi. - Ось.
Я вмію літати!
Здається, я зламала ребро.
Скільки у нас ребер?
- Тринадцять. - Не може бути.
Чудово.
Ні, не треба...
Я вмію літати...
Я нічого не маю проти життя на селі. Мені це просто здається огидним.
Tак, ви дуже зрозуміло це пояснили.
Я хочу, щоб це було записано в протоколі.
Я укладу протокол і запишу це туди.
Людина.
О господи! Усi геть! Геть!
Забираймося! Сюди йдуть люди! Людина!
Ти знаєш, хто я такий?
Хто ти такий? Га?
Знаєш, ми ніби пов'язані,
але якою мотузкою?
Людина! Сюди йдуть люди!
- Що нам робити? - Що?
Усі ховайтеся!
Ти колюча.
Я не вмiю ховатися.
Хто так живе?
Гасіть світло!
О ні. Борю!
Борю, ховайся!
Ні, те, що ти його не бачиш,
не означає, що він не бачить тебе. Зрозумiв?
Тепер ховайся!
Що? Ні, Борю.
Зараз ти стоїш, як свічник.
А тепер лежиш, як скатертина.
А тепер ти...
Хто ти такий?
Я підніс для фруктів.
Що?
Борю!
Забирайтеся звідси!
Забирайтеся...
Забирайтеся звідси!
Усi геть звідси! Геть, шкідники!
Геть з мого будинку!
У нього був ключ.
Мабуть, він Григір.
Фари.
Фельку, кліпни очима. Клiпни!
Ну ж бо, здорованю. Клiпни.
Фари.
Ну ж бо, оленю.
Сонце знов зійшло?
Повірити не можу!
Я думав, коли заплющив очі минулої ночі,
що це вже кінець!
Але настав новий день!
Це не був жахливий сон.
Це жах.
Що це за музика?
Я не знаю.
Але вона звучить дуже драматично, наче життя змінюється.
Привіт, любі.
Бачили нового сусіда?
Не хвилюйтеся. Він не може бути гіршим
за старигона, упокой боже його душу.
Хтозна, може, він милий, нормальний чоловік.
Здається, він милий.
І нормальний.
Це не дуже нормально, так?
Це нормально.
У будь-якому разі, буде цікаво.
До нас приїхала нова людина.
Чесне слово, не всі люди погані.
Я все йому поясню.
Ми житимемо на цій землі дружно.
Скористаймося презумпцiєю невинності.
О ні.
Це не кінець. Ми можемо зайти ззаду...
Або через...
Або скористатися...
Або за...
Я й не знав, що так можна увiйти.
Бачу, ворота знов зачинили.
Мабуть, ти все ж таки не був блудним сином.
Годi, поросятко. Годі.
Але вночi було весело.
Давно я стільки не їв.
Тепер починається дієта.
Зараз же.
- Негайно. - Дивiться.
Здрастуйте. Вибачте.
Я не хотіла вас налякати. Я Беата.
Я живу отут.
Здрастуйте. Я Томас.
Я живу отам, у Лондоні.
Отам.
Так. Я тут лише тимчасово.
Я готую цей будинок до продажу,
а прибуток використаю, щоб відкрити власну крамницю іграшок,
бажано біля «Гарродса»,
щоб вони бачили, хто спричинив їхнє падіння.
Ой. Так багато інформацiї.
- Вибачте. - Добре,
що ви не боїтеся бути відвертим.
- Що вони кажуть? - Я вмію читати по губах.
Я просто не у своїй стихії.
Гадаю, вам сподобається місцева стихія.
«Гадаю, вас спотворить
місцева стевiя».
Що?
На мою думку, це найкрасивіше місце на Землі.
Ну, зараз тут стало ще краще.
Та невже?
Чисто, міцно, функціонально.
А, ворота.
- Так. - Я подумала, ви кажете,
- що я красуня. - Ви...
Ні. Я б цього не сказав.
Я б цього не сказав.
- Я б це сказав. Я не... - Я не напрошуюся на комплiменти.
- Усе гаразд. - Ви красуня.
І зовсім не схожі на ворота.
Я не вмію читати по губах, але я знаю її,
вона каже йому зняти ці ворота
та пустити нас до саду.
Щасливо вам тут пожити.
Але будь ласка, не будьте таким поганим, як той старий,
що раніше тут жив. Він був справжнім гадом.
- Він був моїм дядьком. - Ви не дали мені закінчити.
Вiн був справжнім...
Вибачте, я не можу...
Ні. Інакше не скажеш. Він був справжнім гадом.
- Не ображайтеся. - Я не ображаюся.
- Я з ним був незнайомий. - Здається, з вами легше порозумiтися.
Справді.
Але, мушу сказати, ці ворота надзвичайно міцнi.
Ви очікуєте нашестя інопланетян?
Я просто не хочу пускати сюди диких звірів, їм тут не місце.
Взагалі-то, їм усюди мiсце.
Вони жили тут раніше, це ми прийшли потім.
Хіба так довго треба говорити:
«Відчиніть браму та впустіть кролiв»?
Відчиніть браму та впустіть кролiв.
Звичайно, мадам.
Мушу зазначити, ці кролi дуже милі.
Особливо той, у синьому пальті. Він мій улюбленець.
А це вам подарунок.
Чекай. Нащо їй робити йому подарунок?
Як мило з вашого боку.
Це щоб спостерігати за птахами.
Дякую.
Ось якийсь птах. У нього є крила.
Так, гадаю, ви дізнаєтеся,
що це визначна риса птахів.
Ви побачили першого птаха. Не забудьте це записати.
Записати?
Тобто можна упорядкувати хаос у небi?
Так.
Рада була познайомитися, Томасе.
Взаємно.
І не закривайте ворота,
щоб тварини могли зайти сюди.
- Звичайно. - їй вдалося.
Ходімо.
Може, тут не так вже й погано.
- Нi. - Мені плювати.
- Я заходжу. - Я з тобою.
Ні. У жодному разi.
Пам'ятаєш, що сталося з татом, так?
Але ж ти постiйно туди заходиш.
Це вада мого характеру.
У тебе хай буде власна вада.
- Ходімо, Веню Вуханю. - Чому це він іде?
Так, чому це я йду?
Бо це вада його характеру.
Він робить усе, що я кажу, хай як це буде тупо та небезпечно.
Нi за що! Ти мені не начальник!
- Веню Вуханю. - Іду!
Я не можу пустити його самого. Він такий дурний та любить ризикувати.
Сподіваюся, з ними все буде добре.
З ними все буде гаразд, а якщо не буде,
тоді, мабуть, я очолю родину.
Петрику, будь обережний!
Я й досі не в формі.
Хіба класти соус окремо не допомагає?
Допомагає. Але я не розумію, чому його краще випивати одразу.
Гидота.
Ходімо.
Що я тобі казав? Простіше не буває.
- Пацюки. - Тікаймо!
Агов.
Цей хлопець бігає набагато швидше за старого.
Гадаю, в нас проблема.
- Яка? - Усе догори дригом.
Де ти?
Не треба було йти до саду.
Хто не ризикує, той не п'є шампанського.
Ти взагалі чогось боїшся?
Так. Померти на самоті.
Саме тому я тебе сюди покликав.
Знаєте, що роблять із пацюками у містi?
Знаходять та винищують.
Веню Вуханю.
- За мною. - Я нічого не бачу.
- Йди за моїм голосом. - Я нічого не чую!
Йти за своїм серцем?
Що?
Сюди.
Прикинься мертвим.
От що буває,
коли Григора виставляють дурнем
і змушують гратися у великодні ігри в сараї.
Дивіться усi!
От що буває!
Чому я розмовляю з дикими тваринами?
Я божеволiю.
Я... Вони не відповідатимуть.
Швидше!
Стрибайте!
Гаразд. Ляпо, бери мiшок,
підійди до вiкна та накинь йому на голову.
Гаразд.
Тяпо, бери мiшок,
підійди до вiкна та накинь йому на голову.
Зрозуміла.
Пушинко, бери мішок...
- Засунь йому слинявий палець у вухо. - Зрозумiла.
ЛЕНД РОВЕР
Ні!
Усе гаразд, здорованю?
Мало не попався, так?
Мене мало не вбили.
І не лише мене. Якщо він упіймає дiвчат?
Це не жарти, Петрику.
Я знаю.
Вибач.
З тобою все гаразд?
Ось твоє пальто.
Воно не настiльки багато значить, як моє.
Бо воно не належало твоєму татовi.
І воно коричневе, це неправильно, бо ти теж коричневий.
Тобто коричневий на коричневому, хто так одягається?
Це тобі не личить.
Так, це трохи дивно.
Ми часто думаємо, що ти голий.
Я дивлюся, чи є ґудзики.
Але iноді це твої соски.
Коротше кажучи, твоє пальто в тебе, і ти цілий.
Хоча це не його заслуга. Дивіться на нього.
Мішок з костями.
А тепер повертай та вези нас додому, Юджине.
Тут добре.
Він тут недавно. Поворот у наступному кварталі.
Використовує бiльше пального. Не дивно,
що його не цiкавить екологія.
Гей, ми не наслідуємо землю,
ми її орендуємо у наших дітей.
Я прочитав це на пластиковому стаканчику.
Якщо розвернешся...
Тут безпечне мiсце для розвороту.
Гадаю, це...
- Куди... - Куди вiн нас везе?
Вiн везе нас до мiста.
- Отже, це Лондон. - Ого!
Біг Бен! Клас!
Він величезний.
Сподіваюся, ти це ціниш, Ляпо.
У твоєму вiцi я ніколи не подорожувала.
Що? Ти була мого віку десь три вулиці тому.
Час так швидко летить.
Мабуть, це «Гарродс».
САД ТА ГОРОД
Ого. Класно.
Чим можу допомогти?
У мене проблема зі шкiдниками.
Мабуть, кролями.
- Звiдки ви знаєте? - Ви новий Григiр.
- Сусід Беати. - Звiдки ви знаєте?
- Вона про вас згадувала. - Справді?
Що вона сказала?
Що ви хочете швидко продати будинок
і використати прибуток, щоб відкрити власну крамниці іграшок,
бажано біля «Гарродса»,
щоб вони бачили, хто спричинив їхнє падіння.
Це надзвичайно точно i трохи невтішно.
Як гадаєте, хто ці люди?
Вони у фартухах,
це може означати лише одне.
- Вони їжаки. - Вони їжаки.
Але дивiться, щоб вона не довідалася, що ви плануєте позбутися кролів.
Вона їх любить. Як рідних.
Читай по губах, Тяпо.
Якби я був ученим,
я б сказав, що вона їх антропоморфізує
через брак справжнього спілкування з людьми.
Але він не вчений.
Тому я просто гадаю, що вона любить цих кролів.
«Тому я просто гадаю, що вона любить голих».
Що ви порекомендуєте?
Вони не пройдуть через електричний паркан.
Щоб їх підірвати,
потрібна вибухiвка.
Вибухівка - це якось... Я не хочу...
Пригніться.
Це вони! Я так і знав.
Де ви? Я знаю, що ви тут.
Виходьте! Я вас бачив!
Пiдірвати їх. Я хочу їх підірвати.
Гаразд. Ідiть за мною.
Усе гаразд. У мене є ще 11 ребер.
Власне кажучи, у тебе по 13 з кожного боку.
Що?
Теоретично, їх 26, бо вони розташовані...
Тепер у тебе залишилося 1 9.
Повторюю, натискаєте цю кнопку.
Сигнал повітрям передасться сюди.
З'явиться іскра,
і все навколо вибухне.
Я розумію, як влаштовані прості речі.
Це складно. Трохи.
Дякую.
Дякую!
їдьте обережно!
Просто рухайтесь із такою самою швидкістю.
Кролi можуть бігати так само швидко, як машина.
Знаєте що? У нас ніколи б не вийшло.
Обережно, йолопе!
Відчепися вiд нього, любий. Це просто селюк.
Ідіоти.
«Селюк»? Я не селюк.
Я з Лондона і збираюся туди...
- Томасе? - Беато.
- Привіт. - Привіт.
- Як справи? - Усе гаразд. Ти...
Що ти тут робиш?
Просто... Просто купую деякі
інструменти.
- Рада тебе бачити. - Що?
- Підвезти тебе? - Чому вона тут?
О ні. Він краде її велосипед.
Усе гаразд. Це складнiше, ніж я думав.
О ні. Він краде її.
О ні.
Вона їде з ним з власної волі та, здається, їй подобається бути з ним.
Ходімо.
Ну ж бо.
ДЕРЕВИНА - ІНСТРУМЕНТИ
Вона багато посміхається.
Значно більше, ніж раніше.
І зуби бiльше показує.
Значить, він їй подобається.
Не «а».
Він їй не подобається. Вона просто дуже мила.
Вона постійно нам посміхається.
Не так.
Заходь.
Хочеш випити?
Так, будь ласка.
Це твої картини?
Вони ще не закінчені.
Нi, ця дуже гарна.
Дякую.
Який величний гiрський хребет.
Це стара жінка в капелюсі.
Звісно. Так. Ось... Ось капелюх.
- Це її очі. - Так.
- А це її підборіддя. - Це її ного.
Це її нога.
У мене алергія на ожину.
Вибач. У мене горло зводить.
Алергія на ожину?
Хiба таке взагалi буває? Невже тепер у всiх так?
Зараз у всіх на щось алергія.
Годі виправдовуватися!
Знаєш, дехто i справді хворий.
Звiсно. їм дуже складно,
і я їм спiвчуваю.
Це дуже тяжко, дуже сумно, зрозумійте мене правильно.
Але цей хлопець - та годі вам!
А ці?
Це я просто намалювала для розваги,
коли не зосереджувалася на справжній роботi.
Вони прекраснi.
Не обов'язково це казати.
Тобто вони мають бути гарними, якщо менi сподобалося,
незважаючи на те, що я ненавиджу кролiв.
Ти їх зобразила не такими шкідниками, якими вони насправді є.
Шкідниками?
- Що значить «шкідники»? - Типу гризунів.
Гризуни?
Що значить «гризуни»?
Наприклад, пацюки або миші.
Ти вважаєш кролiв шкідниками? Ти жартуєш?
Так, я жартую.
Бо я веселий та примхливий.
Насправді кролi - чудові створіння.
Вони щедрі,
чесні, чисті.
Бачив би ти, як вони одне з одним спiлкуються.
Вони роблять просто неймовiрну річ, коли вибачаються.
Кролі вибачаються?
Вони складають голови разом, ось так.
Ні, не вибачайся перед ним.
Чому вона вибачається перед ним?
Ого, а це вже довго.
Вона серйозно вибачається перед цим хлопцем.
І це був лише початок.
Петрику та іншим було нелегко це прийняти.
Або зрозуміти.
Отже.
Побачиш.
Ти їх полюбиш.
Але романтичні почуття дуже сильні.
Вони можуть опанувати будь-яких двох людей.
Навiть якщо один із них чудовий,
а iнший - Григір.
Коли померли мої батьки, мене помістили до притулку.
Твій хiд.
Мабуть, тобі було дуже важко.
Як ти це пережив? Твій хід.
На мене це ніяк не вплинуло. Твій хід.
ГОЛИЙ - ЗЛАМАНИЙ - ПОКИНУТИЙ - САМОТНІЙ ВТРАЧЕНИЙ - НІМИЙ - МУМІЯ - ЧОМУ
Так, бачу.
Може, в мене є певні схильності.
Так, до кролевбивства.
- Є таке слово? - Нi.
Думаю, у всіх є певні схильностi.
Твій хiд.
А якi в тебе?
Гадаю, я не люблю людей,
що прикидаються іншими.
Це скоріше про мене.
Кажу, що я справжня художниця,
але не можу закінчити ні одну справжню картину.
Але вона малює нас.
Ми справжні.
Хіба ми несправжні?
Так, точно справжні.
За чим у магазинi ти сумуєш?
Тільки не кажи: «Там усе було на місцi».
Зрозуміло.
Ти любиш усе контролювати.
Там я допомагав людям.
Батьки, дідусi чи бабусi приходять до магазину
у пошуках подарунку для дитини, яку вони люблять.
Я задаю кiлька простих питань і точно знаю, чого їм треба.
Я люблю допомагати людям отримати те, що вони хочуть.
Знаєш?
Особливо коли вони самі не знають, що цього хочуть.
Це найкраще.
Також охайні вітрини. Вибач, нічого не можу вдіяти.
Так! Банани! Я перемогла!
Чекай, немає такого слова - «тарахкотіння».
Ні, є. Воно значить: «Швидка нелогічна балаканина».
Саме таке пояснення можна вигадати для вигаданого слова.
Пане Григір, ви звинувачуєте мене у тарахкотіннi?
Ні. Чорт забирай.
Ходи сюди.
Я тебе захищу.
Ходімо. Швидше.
- Зачинено. - Постав стільця.
На нас хутро.
- Дякую. - Ти весь змок. Сідай.
Я тебе витру.
Дуже дякую.
Я б назавжди тут залишився.
Привiт.
Давно тебе не бачила.
Познайомся з моїм новим другом Томасом.
- Хочеш потримати? - І цього також.
Це ж треба.
Обидва мої хлопці чудово поладнали.
Я така щаслива.
Ти не проти, якщо я це намалюю?
Буду щасливий.
Тепер ти мiй, кролю.
Томасе, у тебе очі смарагдовi чи кольору морської хвилі?
Морської хвилi з домішкою блакитно-сiрого.
Я так i думала.
Томасе.
Цим ми відрізняємося від французів.
Так. Зелений, як ківі.
Ти професіонал.
Ні, це стара жiнка в капелюсі, хiба не бачиш?
Я подумав, що саме зараз вона увiйде.
Ти маєш припинити.
Нічим хорошим це не закінчиться.
Здається, знайшла.
Вiдповідну...
Моя картина!
Вона знищена.
Ти знаєш, якими неслухняними можуть бути дикі тварини. Я просто...
- Поганий кріль! - Так, поганий кріль.
- Пустун. - Поганий кріль.
- Забирайся геть. - Геть.
Я сказала: геть!
Забирайся геть!
Вибач. Вiн оскаженiв.
З тобою все гаразд?
Треба його позбутися.
Бути не може!
Сонце знову зiйшло!
Якби я знав, що так буде,
я б не запліднював усі ці яйця!
Тепер я маю бути поруч, поки не вилупляться курчата!
Бути з ними, допомагати!
Отже,
Петрик готував своїх солдатів для вирiшальної битви.
Чому ви так повiльно йдете?
А так треба до когось пiдкрадатися.
Відсотків десять з пір'я Вiдсотків двадцять - з плям
Не менше, ніж п'ятнадціть - сила хутряна
П'ять відсоткiв м'язів І мiзків - п'ятдесят
І сто відсоткiв треба Іх знати на ім'я
Ні, їх не треба завжди пам'ятати
Просто Григора треба прибрати
Їм важко i тяжко, набридло бояться
Вони геть втомились тікати й ховатися
Беата інколи думає
Що він їй сподобався та коду не має на фрукти і овочі
Річ не у грошах
А в грушах та сквошах В селерi, редисі
Капустi та рисі
Значить, що звiрi скоро До бою будуть готовi
Ти можеш, Ляпо.
Глибоко вдихни, потягни назад
і уяви обличчя, у яке ти найбільше хочеш влучити.
Є дехто.
Вибачте.
Припини.
Треба його позбутися.
Його обличчя - це було щось. Вiн такий...
Ці граблі. Тобто
я навіть не думав, що це так добре спрацює.
Це просто неймовірно.
Народ.
Як ви взагалі затягли туди тачку?
Це була детально розпланована операція.
Слухайте.
Він там, де нам треба.
Перейдімо до наступного етапу.
Це неможливо.
Серйозний електричний паркан.
Нащо він годує його арахісовим маслом?
Смакота.
Хоче, щоб ми його торкнулися.
А що буде, як ми його торкнемося?
Зараз побачимо.
Ні, панi Гороїжицька! Стiйте! Ні!
Мені чотири з половиною роки.
Я хочу пригод, до того як помру.
- Не роби цього! - Нi, Гороїжицька, зупинiться!
Пані Гороїжицька, воно того не варте!
Відвернiться.
Хлопці, у мене є ідея.
Пам'ятаєте, що нам казав батько?
«Нiколи не ходіть до саду Григора».
Так, але що ще він нам казав?
Не вбивайте струмом їжачиху.
Може, треба переоцінити дещо з того, що казав нам батько.
Так, наприклад: «Свиня не повинна користуватися помадою».
Ні. Це бальзам для губ.
Він вишневий, тому схожий на помаду,
але це бальзам для губ.
Так. Гаразд, він ще казав:
«Лиса неможливо обдурити,
тому використайте його розум проти нього».
Пані Гороїжицька, годi вже!
Двокрилий
літаючий
птах.
Почнiмо.
Розряд.
Розряд?
Розряд.
Розряд. Розряд.
Розряд!
Що вiдбувається?
Ще один Григір переможений.
Здається, тобі знову вдалося, Петрику.
Я перевірю.
Так, я відчув мозок.
Так, якщо буде так само, як минулого разу,
його забере машина для морозива з вогниками.
Вибач.
Вибухівка.
Ховайтеся. Швидко.
За мною.
Натискаєш на кнопку, сигнал передається повітрям сюди,
і все тут...
Бувайте, кролі.
Кролі?
Агов? Кролі?
- Кролі? - Томасе?
Так?
Що ти робиш у саду так пiзно?
Збираю квіти.
Це тобі.
Він ожив.
І у нього на голові ліхтар.
Він еволюціонує.
Що ти робив у саду?
Робив?
Так. Біля дерева.
«Робити» може означати багато чого, правда?
- Тобто я... - Ти не проти?
- Він такий яскравий. - Я... Справді?
Він відволікає тебе від того, що ти хотiла мене спитати?
Краще опустити?
Пiднiми. Вiн дуже яскравий.
ВИБУХІВКА
Наближається розв'язка.
Ти точно знаєш, що робиш?
Що? Ми намагаємося відвоювати наш сад.
Рiч справді в цьому?
Звісно, в цьому.
Думаєш, у мене є прихованi мотиви,
що я до неї емоцiйно прив'язаний,
бо втратив матір і батька,
і думаю, якщо вона поїде, що в мене залишиться?
Річ лише у садi,
i я не знаю, що у мене з голосом. Він...
Він не має бути таким високим.
Він має бути нижчим.
Я люблю її як маму.
Так, це було дуже переконливо.
Річ лише у садi.
Саме так.
Менi клубок до горла підступив.
- Пушинко, можеш... - Так.
Дякую. Зробімо це.
- Радий тебе бачити. - Дякую.
Я більше не впевнений, чи хочу брати в цьому участь.
Звісно, хочеш.
Просто роби, що я кажу. Усе буде гаразд.
«Як завжди, так?»
Каже кріль, якого мало не вкинули до річки.
Довiрся мені.
У мене все під контролем.
Пушинко, вперед.
Агов?
Готуйся. Цiлься. Стривай.
Стривай.
- Томасе. - Вогонь!
- Доброго ранку. - Пообідаємо потім?
Так. Це... Я з радістю.
Я думала зробити салат.
Так.
Або, може, суп. Ти чого хотів би?
Зараз подумаю. Супу.
Хочеш води без газу чи з газом, чи...
Обери щось одне, будь ласка.
Це ж треба, ти займаєшся йогою.
- Руки вгору. - Що?
- Руки вгору. - Справді? Вгору?
- Так, угору. - Ти знаєш, куди цілитися.
Гаразд.
- Ти такий розслаблений. - Так, розслаблений.
Пiду трохи помалюю.
Ожина!
Ні, в нього алергія на...
Розумно.
Цілься до рота.
Я увімкну музику. Сподiваюся, не дуже голосно.
Ходи додому та твори!
У мене більше нема.
- Ляпо. - Уяви обличчя.
Подивися на моє обличчя. Уяви, що його обличчя - моє обличчя.
Тепер не дивися на мене, дивися на нього,
але побач там моє обличчя та стрiляй!
- Так! - Ляпо!
Ожина.
Це має спрацювати.
Що?
Він просто чарівник.
Годі.
Це починає виходити з-під контролю.
Ні, все чудово.
Згадайте навчання.
Чекай, хіба ми цього навчалися?
Чому це чудово?
Вона мала вже нас почути.
Я поранена.
- Я поранена. - Тяпо?
Ні!
Ляпо, я маю тобі дещо сказати.
Я не найстарша.
- Що? - Ти завжди була така мила та добра.
А Пушинка, вона...
Пушинко,
мамо з татом сказали нам, що я найстарша,
щоб я щось собою являла.
Та насправді ти старша,
а я - ніхто.
Ні! Тяпо, не помирай.
Тяпо?
Це був лише томат. Зі мною все гаразд.
Народ, зі мною все гаразд!
Це лише томат!
Ти цього не чула, зрозуміла?
Дзинь.
Попався! Послухай мене.
Я не поганий хлопець.
Це ти мене перетворив на поганого.
Я добра людина.
Я вже заспокоївся, чуваче.
Я зараз нормальний.
Я змінився, а ти й досi такий самий.
Досі робиш капостi.
Тому це закінчиться для тебе погано.
Бо ти дражнив і дражнив мене,
доки мені нічого не залишилося, тільки скрутити тобі...
Що тут відбувається?
Треба жувати їжу!
Я його врятував.
Що сталося? З ним усе гаразд?
Так, я... Він...
Бідний малий вдавився редискою.
Я просто... Я перевірив його пульс,
і все буде гаразд.
З тобою все буде гаразд!
Тікай звідси. Ось так.
Це диво.
Так.
Мені здалося, я чула шум.
Якийсь гомін.
Я малювала, тому не впевнена, але ти...
Ні, не думаю. Я прополював.
Я інколи крекаю, коли прополюю.
Вибухівка ранiше використовувалася проти кролів.
Вибухівка?
Але ти цього не зробиш.
Я б нічого подібного не зробив.
- Ні, звісно, ні. - Вони янголи.
Це їхнiй дім так само, як i наш.
- Так, звісно. - Я дізнався про це від тебе.
Мені лише здалося, що я щось чула.
Це двокрилий лiтаючий птах?
- Я маю це записати. - Де?
- Там. - Вона йому вірить.
Тепер ми ніколи його не позбудемося.
Я так не думаю.
Он там. На тому... На тому далекому дереві.
Ти використовуєш вибухівку.
Ти брехав мені.
Ну, так, але...
Мiй будинок.
Мої картини.
їхня нора.
Тобі важко буде в це повірити,
але він це зробив.
Він її детонував.
Він кріль.
Я знаю.
Але якимось чином
вiн знайшов детонатор, і лапою...
І вiн це зробив, щоб посварити нас.
Він кріль!
Гаразд. Так. Подумаймо логічно.
Для початку, ти знаєш, що вони крадуть із саду.
Ти знаєш, що вони поставили пастки у моєму ліжку?
І коли я прокинувся, я поранив мізинці!
А потім вони використали електричний струм проти мене,
який ми винайшли,
але вони скористалися ним для власних безчесних цiлей!
І вони бачили «Бананограми»,
бачили поїздку на велосипедах, бачили прогулянку в парку.
І де вони взяли свої пальта? Невідомо.
Але вони завжди в нас були.
Ти божевільний.
Повiрити не можу, менi здавалося, що ти мені подобався.
Я тобі подобаюся.
І ти подобаєшся мені. Це...
Усе гаразд, любi?
Мені шкода.
Ходімо.
Ходімо геть від цього злого чоловіка.
Мені шкода.
Так, мені теж.
Ще один день? Повiрити не можу!
ПРОДАЄТЬСЯ СПРАВЖНЯ СІЛЬСЬКА КОШТОВНІСТЬ
Як чудово!
Я знаю, так?
Можете повірити?
Хоча зараз усе не так вже й добре,
тому шкода, що минулої ночі не настав кінець!
Це було не за планом, так?
Привіт, любий.
Заходь.
Мені так шкода вашого дому.
Це моя вина. Я не повинна була впускати його у наші життя.
Він такий ідіот, ганявся за тобою,
хоча ти не зробив йому нічого поганого.
Ти просто займався своїми справами,
ти цілковито невинний.
Шкода лише, що вiн мені справді сподобався.
Я навіть могла б його покохати.
Треба купити квитка на поїзд.
Я наробив дурниць.
Великих дурниць.
Якби цей фільм був за мотивами iншої казки,
батьки Петрика сказали б щось на кшталт...
Насправдi ти не старався захистити Беату.
Ти просто боїшся її втратити.
Але ділитися любов'ю не значить втратити любов.
Любов безкiнечна.
Думаєш, ми стали любити тебе менше, коли в нас народилися дівчата?
Будь чесним із собою, Петрику, та слухай своє серце.
У тебе добре серце.
Але це кіно за мотивами іншої книги,
тому вони сказали так.
Томасе!
Так і знала, що це ви.
Я намагалася вам зателефонувати.
Вибачте, у Віндермiрi немає зв'язку.
Яке варварство.
Навпаки, це одна з його принад.
У мене добрі новини.
Беннермена більше немає.
- Вiн помер. - Інфікований пірсинг в обох вухах.
Вiн сказав, це від стресу, вiн тут цiлий день працював.
Звільнився та переїхав до Франції.
- Вибачте, він помер? - Нi.
Я подумав, може, «переїхав до Франції» - це евфемізм.
Робота ваша, якщо хочете,
після того як пройдете психологічне дослiдження,
але, здається, вам краще.
Вас це цікавить?
Де знайти чоловічі шарфи?
- На нижньому поверсi. - На нижньому поверсi.
Поїдьте на ескалаторі вниз. Наліво, направо, налiво.
Із вашим спiввiднесенням талії до стегон я б порадив картатий.
Ви тут працюєте?
Так?
Я думаю.
- Так? - Я...
Я маю піти та все виправити.
Я зруйнував наш дім.
Я зруйнував дiм Беати.
Я справжній руйнівник родин.
Здається, це правильний вислів.
Я нас у це втягнув
і підвів усіх вас.
Мені дуже шкода.
Я підготував промову.
«Я нас у це втягнув
і підвів усіх вас.
Мені дуже шкода».
Здається, це все.
Вийшло з першого разу.
Я мав послухатися тебе, Веню Вуханю.
Не лише щодо цього, щодо всього.
Ти набагато мудрiший за мене.
Річ була не в саду.
Не знаю, де б я без тебе був.
Мабуть, у пирозі.
Мабуть.
І я мав бути кращим старшим братом.
Чесно кажучи,
я розгубився без мами й тата.
Я дуже за ними сумую.
- Ми також. - Так.
Я також.
То між нами все гаразд.
Це був дуже поганий вчинок,
навіть для тебе.
Мені страшно, Петрику.
Не бійся. Я все виправлю.
- Що нам робити? - Просто дивіться,
щоб вона не поїхала, поки я не повернуся.
Нам зламати їй обидві щиколотки чи лише одну?
Вибачте, це було дивно.
- Обидві. - Що?
Просто затримайте її. Я вас не підведу.
- Обіцяю. - Можеш на нас розраховувати.
Також я не вбивав старого Григора.
Він помер від інфаркту.
- Ми знаємо. - І раніше знали.
- Ми гадали, тобi потрібна перемога. - Тодi добре.
Зосереджений,
із наполовину продуманим планом -
так виглядає герой.
Або божевільний.
Рiзниця між ними невелика.
Гаразд, слухайте. От що ми зробимо.
Стривай, чому ти головна?
Бо я старша.
На 1 6 секунд.
Тяпо. Люба Тяпо.
Стривайте, ви обидві знаєте, що я найстарша, так?
Ось так, треба лише... Вибачте.
Вибачте.
Вибачте. Нi, він їде.
Зачекай на мене!
Веню Вуханю!
Ти їдеш зі мною?
Так, це вада мого характеру.
Але я дуже
тебе люблю...
Я такий радий, що ти прийшов.
Мені дуже шкода, що я тебе образив.
Я приготував промову.
«Мені дуже шкода, що...»
Веню Вуханю!
Нi! Веню, вибач!
Біжи! Біжи, стрибай! Ти можеш!
Ти можеш... Так!
Петрику, ти не вмієш вибачатися.
ГОЛУБ
Вибачте, Мишку Мишаку, чи не знаєте ви, як дiйти до «Гарродса»?
Звичайно.
Ви з села, хлопці?
Звідки ви знаєте?
Коричневий на коричневому. Тобі не личить.
Ходімо зi мною, я проведу вам екскурсію.
Дякуємо. Ми трохи поспішаємо.
По дорозі можна багато чого побачити.
Тауерський мiст.
Букінгемський палац.
Гвардійці у шапках з бобра.
Біг Бен.
Він набагато бiльший, ніж я думав.
Краєвид.
Це вражає, але, Мишку,
у нас мало часу,
і, здається, ти трохи затягуєш,
бо пишаєшся своїм рідним містом.
Лондон - одне із найбільш значущих міст у свiтовiй культурі.
Який би з мене був господар, якби я не поділився цим із вами?
Ти правий, раз ми вже тут, треба все побачити.
ГАРРОДС
Дякуємо, Мишку, ми твої боржники.
Немає за що. Завжди радий допомогти товаришу-гризунові.
Гризунові?
Як шкода.
Та не хвилюйся, я підвезу тебе, і ти встигнеш на поїзд.
- Tак! - Tак!
Хто міг таке зробити?
У мене багато ворогів.
Гаразд, він має бути тут.
Де вiн?
Іграшковий зайчик, який розмовляє?
Я кріль.
Я люблю моркву.
Цього не може бути. Він лише iлюзія.
Дихати глибше.
Пане Григір?
Пам'ятаєте мене?
Нi! Я просто хочу поговорити.
Я просто хочу поговорити.
Кролi не вмiють говорити! Я знав, що ти вмієш говорити!
Стривай, ти говориш, чи в мене галюцинації?
Викличте охорону. Він знов з глузду з'їхав.
Ти зруйнував моє життя!
ТІЛЬКИ ДЛЯ ПЕРСОНАЛУ
Григоре!
Ти маєш піти з нами.
Повернутися до Беати. Вона от-от поїде.
Вона хоче кинути малювання та повернутися додому.
Вона більше не хоче мене бачити.
Це тому що вона вважає, що ти в усьому винен.
Але ми обидва знаємо, що я теж трішечки в цьому винен.
«Теж»?
- «Трішечки»? - Добре, я сильно завинив.
Я не дуже добре вмію визнавати свої помилки.
Я над цим працюю.
- Григоре! - Сподiваюся, лише, ще не дуже пiзно.
Я підвів її.
Це кінець.
Ні, не кінець.
Я хотів тільки позбутися тебе.
Я не думав ні про кого, крiм себе.
Вибач, що вдарив тебе струмом.
Вибач, що поставив пастку тобi на голову.
Вибач, що почесав свій зад твоєю щiткою для волосся.
Стривай. Що?
Нічого. Не вiдволікайся.
Будь ласка, повернися. Не заради мене.
- Заради Беати. - Звідки мені знати, що це не жарт?
Нізвідки.
Ти маєш мені довіритися.
Довірся нам.
То ти справдi вмієш говорити?
Ні. Як ти казав,
ти заспокоївся. Тепер ти нормальний.
І ти прислухаєшся до свого серця.
От що ти чуєш.
Григоре! Вiдчини двері!
Слухай своє серце.
Воно каже тобі повернути наліво,
пробiгти шість кроків до того вiкна, виламати його
i забратися геть звідси!
Григоре! Вiдчини!
Григоре!
Отже, двоє минулих ворогів
та кузен одного із них вирушили в дорогу,
але часу в них було обмаль.
Це було небезпечно, безстрашно, складно,
та в такій казці
ця подорож мала закiнчитися щасливо.
Отже, розповiмо коротко.
Усі тримайтеся!
Зараз!
Фари.
Що?
Вони навіть не увімкнені.
Ну ж бо! Це смішно.
Гаразд. Забирайся звiдси. Тікай.
Усе гаразд!
Томасе?
Що ти тут робиш?
Колись ти сказала,
що для всіх у світі є місце.
Це твоє місце,
i ти не повинна їхати через те, що я наробив.
Вони були з тобою?
Так. Вони приїхали до Лондона.
- «Вони приїхали до Лондона»? - Так.
Щоб умовити мене повернутися.
Мабуть, вони не розмовляли. Це все було у мене в голові.
Ну... Ні. Але річ не в тім.
Ти не повинна їхати.
Мені шкода, що я це все наробив.
І я кохаю тебе, Беато.
Ти намагався їх вбити.
Ти підірвав їхній дiм.
Ти підiрвав мій дім.
Бо я був втягнений у все це.
Я був втягнений у нашу сварку.
«Нашу» сварку?
Ти й досi про це згадуєш. Жалюгідно.
Поїхали, Бетті.
Це була моя провина.
Я беру на себе повну вiдповідальність.
Мiй герой.
Нарешті визнав те, що підірвав нору.
А не, як ти казав ранiше,
кнопку детонатора натиснув кріль!
Привіт, любий.
З тобою все гаразд?
Ти брав у цьому участь?
Я ж тобі казав!
Я казав тобi.
Повірити не можу.
Тут є над чим подумати.
- Справді. - Так.
Будь ласка, пробач нам.
ПРОДАНО
Будь ласка, заберіться з дороги.
Це ж наш будинок, врешті-решт.
Справжня сільська коштовність.
Моя дурна сестра так заздритиме.
Вибачте. Маєток бiльше не продається.
Так, бо вiн вже проданий. Ми його купили.
- Вибачте, хто ви такий? - Я той, хто його продав.
І також той, хто вiдміняє угоду.
Нi. Угода остаточна.
Ти вже його продав?
- Так, але я... - Ви з чоловіком
- маєте негайно виїхати. - Я не її чоловік.
Я просто... Ми... Хоча...
- Підведися. - Беато.
Ходiмо. Є лише один вихiд.
- Ви зі мною? - Так.
- Звичайно. - Завжди.
- Звiсно. - Я вас люблю.
Ходімо? Тут так гарно.
Як 3D-версія книжки казок.
- Я відчиню. - Дякую.
Що це таке?
Якийсь потворний маленький гоблiн.
Забирайся!
Ми викличемо службу контролю за тваринами.
- Любий. - Люба.
Ні.
Ні в якому разі.
- Нам цього не треба. - Депозит не повернемо.
- Бувайте! - Бувайте! Яка мила пара.
Такі приземленi.
Який безлад ви тут влаштували.
Молодці.
Ти йому підморгнув?
Я не знала, що ти це вмієш.
Вони багато чого вміють робити, про що ти не знаєш.
Дуже багато.
Важко жити Коли ти наляканий i маленький
Коли ти великий i високий, теж важко
Або коли знаходишся За парканом Григора
Раптом твоє серце Стрибає як тенісний м'яч
Вгору та вниз На всі боки
Від такої подачі ти мало не вмер
Тебе ніхто не любить
Пригощайтеся, любі.
У межах розумного.
Жодні стіни не розділять
Наше вічне кохання
Жодна ненависть
Гола миля!
Вибачте, що це знову відбувається.
Ви не проти, якщо я спробую?
Життя важке, коли ти заплутався
Ще важче, коли почув новини
І кожного дня треба робити вибір
Ті ж самі сторони
Але не засмучуйся, тобi тут раді
Сюди пускають навiть деяких хижаків
Обіцяю
Віють вітри, і всі знають
Що сонце може сховатися та пiде дощ
Але нема чого лякатися
Дверi зачиняються, і ми всi знаємо
Що кохання може перетворитися на біль
Тож будемо героями одне для одного
Жодні ворота
Жодна стіна нас не розділить
Наше кохання вічне
Жодна ненависть
Жоден страх нас не переможе
Ми триматимемося разом
Життя прекрасне, коли на вулиці сонце
В чайнику чай, а на підносі їжа
Але деякі дні - важкі
Вони нависають, як хижі птахи
Старий будинок ніколи не зачиняється
Навiть пані Гороїжицiка Не мусить стукати
Обіцяю тобi
Жодні ворота
Жодна стіна нас не розділить
Наше кохання вічне
Жодна ненависть
Жоден страх нас не переможе
Ми триматимемося разом
КРАМНИЦЯ ГРИГОРА
Чи жили всі довго та щасливо?
Звичайно. Це закон таких казок.
Маєш його підкинути та розiм'яти.
Пiдкинути та розім'яти. Це дуже легко. Спробуй.
Як справи?
- Усе добре. Просто чудово. - Справді?
Звідки я це все знаю?
Я пережила це все.
Трохи підросла, більше не шепелявлю,
я знайшла свій голос.
Прокидайся, півню! Я розповідаю казку!
Вибачте, мені довелося встати на світанку через цих дітей.
Але вони найдорожче, що в мене є.
Чудова казка, Ляпою Як ти її назвеш?
Я назву її: «Казка про кролика Петрика».
Менi подобається. Але, може,
«Казка про Петрика, Ляпу, Тяпу
Пушинку та Веню Вуханя: люблячу родину»?
А може, перший варiант був правильним.
«Кролик Петрик».
Жодні ворота
Жодна стіна нас не розлучить
Наше кохання вічне
Жодна ненависть
Жодний страх нас не здолає
Ми триматимемося разом
РУХАЙСЯ
Переклад субтитрів: Сергій Волоконецький